Публічне управління і право: історія, теорія, практика
type: channel
description: Збірник наукових праць «Публічне управління і право: історія, теорія, практика» – це рецензований науковий журнал із відкритим доступом, заснований у 2021 році. Мета та завдання Мета видання полягає у створенні відкритого наукового простору для фахової комунікації між дослідниками-теоретиками та практиками, а також в оприлюдненні актуальних результатів наукових розвідок у сфері публічного управління, адміністрування та права. Основні завдання журналу: Публікація високоякісних оригінальних наукових статей, що висвітлюють сучасні проблеми теорії та практики публічного управління і права. Сприяння розвитку та популяризації міждисциплінарних досліджень на перетині публічного адміністрування та юриспруденції. Забезпечення вільного та відкритого доступу до наукової інформації для підтримки суспільного прогресу та інтеграції вітчизняної науки у світовий інформаційний простір. Галузь та проблематика Видання є майданчиком для наукової комунікації між дослідниками-теоретиками та практиками. Журнал спрямований на оприлюднення результатів досліджень у сфері публічного управління та права за такими основними напрямами: Публічне управління та адміністрування: теорія і практика врядування; державне управління та місцеве самоврядування; публічна політика; менеджмент у публічному секторі; цифрова трансформація та інновації; регіональний і місцевий розвиток. Право: публічне та адміністративне право; правове забезпечення діяльності органів публічної влади; адміністративний процес; антикорупційне законодавство; європейське право та імплементація норм ЄС. Міждисциплінарні дослідження: правові засади публічного управління; нормативно-правове забезпечення публічної політики; адміністративно-правові механізми реалізації управлінських рішень. Видання розраховане на науковців, викладачів, практиків, аспірантів та студентів, а також усіх, хто цікавиться актуальними питаннями публічного управління та права. Ключова інформація ISSN: 2786-6068 Ідентифікатор медіа: R30-01571 Рік заснування: 2021 …
publisher: Вінницький державний педагогічний університет імені Михайла Коцюбинського
language: uk
publication name: Публічне управління і право: історія, теорія, практика
issn: 2786-605X
items: УПРАВЛІННЯ КОНФЛІКТАМИ В ОСВІТНЬОМУ СЕРЕДОВИЩІ: ВІД ТРАДИЦІЙНИХ МЕТОДІВ ДО МЕДІАЦІЇ
items: ФОРМУВАННЯ ЕТИЧНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МЕНЕДЖЕРІВ ЛОГІСТИЧНИХ ПІДРОЗДІЛІВ В ОРГАНАХ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ
items: СТРУКТУРНА ПЕРЕБУДОВА ДЕРЖАВНОГО БЮДЖЕТУ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВОЄННОЇ ЕКОНОМІКИ ТА ПОВОЄННОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ
items: ОРГАНІЗАЦІЯ СПРАВОЧИНСТВА ТА ЗБЕРЕЖЕННЯ УПРАВЛІНСЬКОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ: ПРАВОВІ РЕАЛІЇ ТА ПРАКТИЧНИЙ ДОСВІД
items: АНАЛІЗ РОБОТИ ОРГАНІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ ТА ФУНКЦІОНУВАННЯ ПУБЛІЧНИХ СТРУКТУР В УКРАЇНІ
items: ІНСТИТУЦІОНАЛІЗАЦІЯ ЗАКОНОДАВЧОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПУБЛІЧНОЇ СЛУЖБИ В УКРАЇНІ
items: МІЖНАРОДНИЙ ДОСВІД УЧАСТІ ГРОМАДЯНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА В РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАВООХОРОННОЇ ФУНКЦІЇ ДЕРЖАВИ
items: ФОРМУВАННЯ ТА РЕАЛІЗАЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ У СФЕРІ ІНКЛЮЗИВНОГО СЕРЕДОВИЩА
items: РЕІНЖИНІРИНГ ТА ОПТИМІЗАЦІЯ БІЗНЕС-ПРОЦЕСІВ ПІДПРИЄМСТВА В УМОВАХ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ
items: МЕХАНІЗМИ ФОРМУВАННЯ ІМІДЖУ ОРГАНІВ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ В УМОВАХ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ ТА СУСПІЛЬНИХ ТРАНСФОРМАЦІЙ
items: МЕХАНІЗМИ ПУБЛІЧНО-ПРАВОВОГО АДМІНІСТРУВАННЯ ОСВІТНЬОЇ БЕЗБАР’ЄРНОСТІ У СФЕРІ ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ
items: ЕВОЛЮЦІЯ ТА СОЦІАЛЬНІ ФУНКЦІЇ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ В ДОБУ УКРАЇНСЬКОЇ РЕВОЛЮЦІЇ (1917 – 1920 РР.)
items: ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ ПЕДАГОГІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ВИВЧЕННЯ ПРАВА У ВИЩІЙ ШКОЛІ
items: ПРАВОВИЙ СТАТУС ВІЙСЬКОВОЗОБОВ’ЯЗАНОГО В УКРАЇНІ В УМОВАХ ПРАВОВОГО РЕЖИМУ ВОЄННОГО СТАНУ
items: ПОВНОВАЖЕННЯ ТА РЕФОРМУВАННЯ ВИЩОЇ РАДИ ПРАВОСУДДЯ ЯК ЕЛЕМЕНТУ ДЕРЖАВНОГО УПРАВЛІННЯ СИСТЕМОЮ ОРГАНІВ СУДОВОЇ ВЛАДИ УКРАЇНИ
items: ДИНАМІКА ВАЛОВОГО ВНУТРІШНЬОГО ПРОДУКТУ УКРАЇНИ 2003-2023 РОКИ
items: ҐЕНЕЗА ПОЛІТИЧНОЇ СЛУЖБИ: ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПРАВОВИЙ АСПЕКТ
items: КОНЦЕПЦІЯ ЗМІН СУЧАСНОЇ ПАРАДИГМИ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ДЛЯ ПОВОЄННОЇ ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ
items: МЕТОДОЛОГІЯ ДОСЛІДЖЕНЬ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
items: КОМУНІКАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ ЯК ІНСТРУМЕНТ СТАБІЛЬНОГО ДІАЛОГУ ТА ДОСЯГНЕННЯ ЦІЛЕЙ РОЗВИТКУ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ
items: ТРАНСКОРДОННЕ СПІВРОБІТНИЦТВО: КЛЮЧОВІ АСПЕКТИ І ВИКЛИКИ ДЛЯ РОЗВИТКУ РЕГІОНІВ УКРАЇНИ
items: ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ АУТСОРСИНГ У ДЕРЖАВНОМУ УПРАВЛІННІ
items: ВЗАЄМОЗВ'ЯЗОК КОНСТИТУЦІЙНИХ ПРИНЦИПІВ ТА ЦІННОСТЕЙ БІОМЕДИЧНОЇ ЕТИКИ
items: ЖИТЛОВІ ПРАВА СПАДКОЄМЦІВ ЧЕТВЕРТОЇ ЧЕРГИ
items: СТАНОВЛЕННЯ СИСТЕМИ ДЕРЖАВНО-ГРОМАДСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ВИЩОЮ ОСВІТОЮ УКРАЇНИ ЗА НАЦІОНАЛЬНИМ ЗАКОНОДАВСТВОМ
items: КОНТРОЛЬ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ІНСТИТУЦІЙ У ПИТАННЯХ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА НЕПОРУШНОСТІ ПРАВ ДИТИНИ
items: СВІТОВІ ПРОЦЕСИ ФОРМУВАННЯ УРЯДОВОЇ ПОЛІТИКИ В ГАЛУЗІ ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ: ТЕНДЕНЦІЇ В УКРАЇНІ
items: Україна, територіальна громада, об’єднана територіальна громада, місцеве самоврядування, європейський досвід, децентралізація
items: Деякі питання публічного адміністрування планування використання земель в Україні та в деяких провідних країнах світу
items: Участь інститутів громадянського суспільства в управлінні системою вищої освіти в США

УПРАВЛІННЯ КОНФЛІКТАМИ В ОСВІТНЬОМУ СЕРЕДОВИЩІ: ВІД ТРАДИЦІЙНИХ МЕТОДІВ ДО МЕДІАЦІЇ
type: item
description: Статтю присвячено аналізу природи, причин та особливостей конфліктів у закладах вищої освіти, які функціонують у складних умовах соціальних трансформацій, цифровізації, академічної мобільності та зростання автономії здобувачів освіти. Розглянуто традиційні підходи до врегулювання конфліктів у ЗВО, зокрема адміністративні, дисциплінарні, педагогічні моделі впливу. Визначено їхні переваги та обмеження з урахуванням сучасних соціальних, психологічних та організаційних викликів. В науковому середовищі активно досліджуються різні аспекти медіації в працях вітчизняних та зарубіжних науковців, але при цьому недостатньо уваги направлено на освітнє середовище, в якому формується правосвідомість та правова культура молоді. Саме тому особливу увагу приділено медіації як одній із найперспективніших технологій управління конфліктами, що базується на цінностях діалогу, партнерства, поваги та ненасильницького спілкування. Визначено види конфліктів, які можуть бути врегульовані за допомогою медіації в освітньому процесі. Проаналізовано можливості впровадження медіації в освітніх структурах як інструменту запобігання конфліктам між студентами, викладачами та адміністрацією. Узагальнено міжнародний досвід діяльності медіаційних центрів у ЗВО та окреслено перспективи розвитку цього напряму в Україні. Стаття містить аналіз чинних нормативних засад розвитку медіації в Україні, окреслює можливості інтеграції медіації в систему освітнього управління, а також формує висновки щодо перспектив адаптації медіаційних інструментів для українського освітнього контексту. Визначено, що єдиного рекомендованого механізму впровадження інструментів медіації в освітній процес поки не існує та запропоновано певні етапи такої діяльності. Визначено, що медіація сприяє формуванню культури довіри, академічної доброчесності та партнерства, що є ключовими для сучасного університетського середовища.
subject: Статті
  topic: section
subject: медіація
  topic: keywords
subject: управління конфліктами
  topic: keywords
subject: освітнє середовище
  topic: keywords
subject: заклади вищої освіти
  topic: keywords
subject: академічна доброчесність
  topic: keywords
subject: медіація у вищій освіті
  topic: keywords
subject: безпечне освітнє середовище
  topic: keywords
creator: Марина Дзевелюк
creator: Андрій Дзевелюк
rights: Авторське право (c) 2026 Марина Дзевелюк, Андрій Дзевелюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
date: 2025-11-24
publication date: 2025-11-24
starting page: 7
ending page: 16
doi: 10.31652/2786-6068-2025-5-7-16

ФОРМУВАННЯ ЕТИЧНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МЕНЕДЖЕРІВ ЛОГІСТИЧНИХ ПІДРОЗДІЛІВ В ОРГАНАХ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ
type: item
description: Статтю присвячено дослідженню процесу формування етичної компетентності менеджерів логістичних підрозділів у системі публічного управління України. Постановка проблеми обумовлена зростаючими вимогами до доброчесності та ефективності логістичних операцій в органах публічної влади в умовах євроінтеграції та післявоєнної відбудови. Логістична діяльність у публічному секторі, що охоплює закупівлі, постачання та управління ресурсами, є найбільш вразливою до корупційних ризиків, що вимагає наявності у менеджерів не лише технічних навичок, а й стійких морально-етичних орієнтирів. Встановлено, що в сучасних умовах реформування системи державного управління та підвищення вимог до прозорості діяльності органів влади, питання етичної компетентності посадових осіб, які здійснюють закупівлі та управління ресурсами, набуває особливої актуальності. Метою статті є наукове обґрунтування моделі формування етичної компетентності логістичних менеджерів через інтеграцію професійних знань та аксіологічних принципів. У дослідженні використано комплекс методів: системний аналіз, порівняльний метод, структурно-функціональний підхід, метод узагальнення та абстрагування. Аналіз останніх досліджень засвідчив, що попри значний доробок у сфері загальної управлінської етики та логістичного менеджменту, питання формування саме етичної компетентності спеціалістів з логістики в органах влади залишається недостатньо висвітленим. У викладі основного матеріалу розкрито сутність етичної компетентності як складного особистісного утворення, що включає когнітивний, діяльнісний та особистісний компоненти. Обґрунтовано структуру компетентностей логіста за «Моделлю Т9», доповнену морально-етичним складником: доброчесністю, відповідальністю та політичною неупередженістю. Розглянуто роль етичної інфраструктури, зокрема кодексів поведінки та антикорупційного комплаєнсу, у мінімізації ризиків на різних етапах ланцюга постачань. Особливу увагу приділено методам професійної соціалізації та безперервного етичного на…
subject: Статті
  topic: section
subject: публічне управління
  topic: keywords
subject: логістичний менеджмент
  topic: keywords
subject: етична компетентність
  topic: keywords
subject: доброчесність
  topic: keywords
subject: корупційні ризики
  topic: keywords
creator: Ольга Рузакова
rights: Авторське право (c) 2025 Рузакова О. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
starting page: 78
ending page: 89
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-78-89

СТРУКТУРНА ПЕРЕБУДОВА ДЕРЖАВНОГО БЮДЖЕТУ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВОЄННОЇ ЕКОНОМІКИ ТА ПОВОЄННОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ
type: item
description: У статті досліджено теоретичні та прикладні аспекти структурної перебудови Державного бюджету України в умовах воєнної економіки та обґрунтовано напрями його адаптації до викликів післявоєнного розвитку. Визначено, що тривала збройна агресія проти України та її повномасштабна фаза, розпочата у 2022 році, спричинили глибокі трансформаційні зміни у бюджетній системі, які проявляються у зміні пропорцій між дохідною та видатковою частинами бюджету, перегляді пріоритетів фінансування та посиленні ролі мобілізаційних механізмів у бюджетній політиці. Проаналізовано динаміку макроекономічних показників і параметрів бюджетної системи у 2020-2025 роках, що дозволило виявити тенденції зростання частки бюджетних ресурсів у валовому внутрішньому продукті, трансформацію структури доходів, зокрема зниження ролі податкових надходжень і зростання значення неподаткових джерел та міжнародної фінансової допомоги. Встановлено, що у воєнний період відбулося суттєве збільшення видатків на оборону, що призвело до скорочення фінансування соціальної сфери, освіти, охорони здоров’я та економічної діяльності, а також зміни пріоритетів бюджетного розподілу. Досліджено особливості трансформації податкової бази, що характеризується зменшенням питомої ваги ключових податків та недостатньою ефективністю окремих фіскальних інструментів. Обґрунтовано, що в умовах воєнної нестабільності зростає значення внутрішніх джерел фінансування, зокрема сектору малого і середнього підприємництва, який забезпечує вагому частку бюджетних надходжень і відіграє стабілізуючу роль в економіці. Доведено необхідність формування адаптивної моделі бюджетної політики, орієнтованої на збалансування доходів і видатків, підвищення ефективності використання фінансових ресурсів, зменшення залежності від зовнішнього фінансування та створення умов для відновлення економічного потенціалу держави. Запропоновано ключові напрями трансформації бюджетної політики, що передбачають підтримку підприємницького сектору, оптимізацію структур…
subject: Статті
  topic: section
subject: державний бюджет
  topic: keywords
subject: воєнна економіка
  topic: keywords
subject: бюджетна політика
  topic: keywords
subject: фінансова стійкість
  topic: keywords
subject: доходи бюджету
  topic: keywords
subject: видатки бюджету
  topic: keywords
creator: Наталія Прямухіна
rights: Авторське право (c) 2025 Прямухіна Н. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
starting page: 68
ending page: 77
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-68-77

ОРГАНІЗАЦІЯ СПРАВОЧИНСТВА ТА ЗБЕРЕЖЕННЯ УПРАВЛІНСЬКОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ: ПРАВОВІ РЕАЛІЇ ТА ПРАКТИЧНИЙ ДОСВІД
type: item
description: У статті здійснено комплексне дослідження трансформації системи діловодства та архівної справи в Україні під впливом повномасштабної збройної агресії РФ. Автори доводять, що в умовах правового режиму воєнного стану традиційні підходи до документування управлінської діяльності, які десятиліттями базувалися на принципах територіальної прив’язки до офісів та використанні паперових носіїв, виявилися критично вразливими. Питання збереження документів трансформувалося з суто бюрократичного процесу у стратегічний виклик національній безпеці, оскільки втрата управлінської інформації підриває спроможність держави виконувати свої функції та фіксувати докази воєнних злочинів. Особливу увагу приділено аналізу адаптації нормативно-правової бази. Розглянуто роль Наказу Міністерства юстиції № 1000/5 як фундаменту організації діловодства та акцентовано на персональній відповідальності керівників установ за цілісність документів та печаток у кризових ситуаціях. Детально проаналізовано імплементацію Закону № 2136-ІХ, який легітимізував спрощення кадрового діловодства та використання альтернативних способів комунікації (Email, месенджери) між роботодавцем та працівником. Водночас висвітлено проблему правових колізій, пов’язаних із доказовістю таких повідомлень у судовій практиці. Окремий блок дослідження присвячено практичному досвіду евакуації архівних фондів. Автори, спираючись на трагічні події в Херсоні, де окупантами було викрадено близько 121 тисячі одиниць зберігання, наголошують на важливості превентивної підготовки. Доведено, що архівна спадщина розглядається агресором як об’єкт цілеспрямованого нищення для маніпуляцій з історичною пам’яттю. Ключовим результатом дослідження є обґрунтування безальтернативності стратегії цифровізації за принципом Cloud First. Висвітлено динаміку оцифрування та перехід до моделі «єдиного вікна». Розглянуто також механізми захисту бізнесу, зокрема ст. 69.28 ПКУ, яка звільняє платників податків від обов'язку відновлення документів, втрачених через…
subject: Статті
  topic: section
subject: справочинство
  topic: keywords
subject: архівне зберігання
  topic: keywords
subject: воєнний стан
  topic: keywords
subject: цифровізація
  topic: keywords
subject: евакуація документів
  topic: keywords
subject: військові адміністрації
  topic: keywords
subject: Укрдержархів
  topic: keywords
creator: Ігор Кушко
creator: Валерій Кононенко
rights: Авторське право (c) 2025 Кушко І., Кононенко В. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
starting page: 44
ending page: 55
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-44-55

АНАЛІЗ РОБОТИ ОРГАНІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ ТА ФУНКЦІОНУВАННЯ ПУБЛІЧНИХ СТРУКТУР В УКРАЇНІ
type: item
description: У статті аналіз нормативно-правових актів у сфері місцевого самоврядування України спрямований на визначення впливу міжнародних стандартів місцевого самоврядування на місцеве самоврядування в Україні та перегляд останніх реформ у цій сфері. У дослідженні використано методи аналізу і синтезу, порівняльного аналізу, системного аналізу, опису та узагальнення. Застосування цих методів дозволяє встановити, який вплив сучасні реформи мають на місцеве самоврядування в Україні та як європейський досвід допомагає розвитку територіальних громад. У статті зроблено акцент на тому, що територіальні громади як суб’єкти місцевого самоврядування та як одиниці публічного управління відіграють важливу роль у політиці децентралізації. Концепція територіальної громади відображає принципи демократії в державі. Тому дослідження аналізує практичні аспекти місцевого самоврядування в контексті функціонування територіальних громад в Україні. Отримані результати дозволяють стверджувати, що місцеве самоврядування в Україні зазнало значних змін після ухвалення нормативно-правових актів щодо децентралізації та територіальних громад. Закордонний досвід демонструє, що питання місцевого самоврядування впливають на функціонування населених пунктів, добробут населення та розвиток економічних умов для відновлення депресивних регіонів. Водночас місцеве самоврядування в Україні потребує подальшого вдосконалення, що дозволить створити ефективну систему, у якій кожен член територіальної громади відчуває свій безпосередній вплив на розвиток успішного регіону. Отримані результати ефективні для встановлення практичного аспекту впливу реформи місцевого самоврядування на реальний стан територіальних громад та їх економічні показники. Цінність дослідження полягає в порівнянні показників розвитку населених пунктів до та після децентралізації, що дозволяє робити висновки про ефективність та результативність функціонування територіальних громад як суб’єктів місцевого самоврядування.
subject: Статті
  topic: section
subject: публічна влада
  topic: keywords
subject: місцеве самоврядування
  topic: keywords
subject: територіальна громада
  topic: keywords
subject: права людини
  topic: keywords
subject: мешканець
  topic: keywords
subject: член територіальної громади
  topic: keywords
subject: муніципалізм
  topic: keywords
subject: глобалізація
  topic: keywords
creator: Марина Дзевелюк
creator: Андрій Дзевелюк
rights: Авторське право (c) 2025 Дзевелюк М., Дзевелюк А. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
starting page: 7
ending page: 18
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-7-18

ІНСТИТУЦІОНАЛІЗАЦІЯ ЗАКОНОДАВЧОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПУБЛІЧНОЇ СЛУЖБИ В УКРАЇНІ
type: item
description: У статті досліджено процес інституціоналізації законодавчого забезпечення публічної служби в Україні. Обґрунтовано, що процес її становлення як інституту та системи є доволі складним, тривалим та дискусійним. Розглянуто внесок вітчизняних науковців у розвиток досліджень класифікації публічної служби та її різновидів. Становлення інституту публічної служби, насамперед, розглянуто з позицій формування двох найчисельніших служб: державної та служби в органах місцевого самоврядування. Наголошено на витоках законодавчого забезпечення розвитку публічної служби, пов’язаного із прийняттям Закону України «Про державну службу» (1993 р.), який на той час регулював функціонування служби в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Прийняття Конституції України (1996 р.) зафіксувало два види публічної влади і два види публічної служби, що зумовило розроблення та прийняття відповідних законів. Із прийняттям Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (1997 р.) викристалізувались особливості служби головних посадових осіб в органах місцевого самоврядування. Важливою віхою у правовому вимірі в організації виконавчої влади та її пристосуванні до потреб суспільних трансформацій відіграло прийняття Концепції адміністративної реформи в Україні (1998 р.), концептуальні положення якої визначали засади адміністративної реформи, організації державної служби, територіального устрою та системи місцевого самоврядування. Акцентовано на дискусійних положеннях законів, Концепції та їх кореляції з реаліями організації публічної влади та функціонування публічної служби. Звернуто увагу на класифікацію посад, виокремлення ознак політичної та патронатної служб як передумов формування нових видів публічної служби. Визначною подією стало прийняття закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (2001 р.), з уведенням в дію якого відбулось розмежування двох самостійних інститутів служби, які регулювались окремими законами. Подальша трансформація закону України …
subject: Статті
  topic: section
subject: служба
  topic: keywords
subject: публічна служба
  topic: keywords
subject: класифікація служби
  topic: keywords
subject: види публічної служби
  topic: keywords
subject: державна служба
  topic: keywords
subject: муніципальна служба
  topic: keywords
subject: політична служба
  topic: keywords
subject: патронатна служба
  topic: keywords
subject: закони
  topic: keywords
subject: Україна
  topic: keywords
creator: Олег Лазор
creator: Оксана Лазор
rights: Авторське право (c) 2025 Лазор О., Лазор О. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-11-24
publication date: 2025-11-24
starting page: 26
ending page: 37
doi: 10.31652/2786-6068-2025-5-26-37

МІЖНАРОДНИЙ ДОСВІД УЧАСТІ ГРОМАДЯНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА В РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАВООХОРОННОЇ ФУНКЦІЇ ДЕРЖАВИ
type: item
description: У статті досліджено міжнародний досвід участі громадянського суспільства в реалізації правоохоронної функції держави та визначено його значення для реформування правоохоронної системи України в умовах демократичних трансформацій і євроінтеграційних процесів. Проаналізовано еволюцію підходів до забезпечення правопорядку – від традиційної державоцентричної моделі до сучасної партнерської, що передбачає активне залучення громадян і громадських організацій до формування та реалізації політики безпеки. Розкрито зміст і практичне значення теоретичних концепцій «community policing», «good governance» та «participatory democracy», які сформували сучасне розуміння взаємодії поліції та суспільства у демократичних державах. З’ясовано, що в країнах Європейського Союзу, США та Великій Британії участь громадянського суспільства у правоохоронній діяльності має інституціоналізований характер, закріплена на нормативному рівні та реалізується через різноманітні механізми – громадські консультативні ради, партнерські програми з профілактики злочинності, цивільний контроль за діяльністю поліції, а також спільне планування безпекових стратегій на місцевому рівні. Особливу увагу приділено аналізу практичних моделей співпраці поліції та громади, зокрема програмам Neighborhood Watch у США, Community Safety Partnerships у Великій Британії, добровільним поліцейським формуванням у Німеччині та системі громадського нагляду за поліцією у Канаді. Показано, що ефективність цих моделей ґрунтується на принципах відкритості, підзвітності, взаємної довіри та регулярного діалогу між правоохоронними органами і населенням. Обґрунтовано, що залучення громадянського суспільства до реалізації правоохоронної функції сприяє підвищенню рівня довіри до поліції, зменшенню латентної злочинності, більш ефективному виявленню та попередженню правопорушень, а також зміцненню демократичних інститутів і верховенства права. На основі узагальнення міжнародного досвіду сформульовано висновки щодо можливостей його адаптац…
subject: Статті
  topic: section
subject: громадянське суспільство
  topic: keywords
subject: правоохоронна функція держави
  topic: keywords
subject: community policing
  topic: keywords
subject: громадський контроль
  topic: keywords
subject: партнерство поліції і громади
  topic: keywords
creator: Валерій Кононенко
creator: Олександр Хоменко
rights: Авторське право (c) 2025 Кононенко В., Хоменко О. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
starting page: 31
ending page: 43
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-31-43

ФОРМУВАННЯ ТА РЕАЛІЗАЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ У СФЕРІ ІНКЛЮЗИВНОГО СЕРЕДОВИЩА
type: item
description: У статті комплексно досліджено сучасні виклики та перспективи формування інклюзивного середовища в системі публічного управління України. Обґрунтовано, що інклюзивність у XXI столітті стала одним із ключових принципів державної політики, який передбачає забезпечення рівних можливостей для всіх громадян незалежно від стану здоров’я, віку, соціального статусу, місця проживання чи інших особливостей. Підкреслено, що інклюзивна державна політика є невід’ємною складовою демократичного розвитку держави, реалізації прав людини та важливим елементом європейської інтеграції України. Визначено актуальність дослідження у зв’язку з сучасними соціально-економічними та демографічними викликами, зокрема наслідками воєнних дій, що призвели до значного збільшення кількості осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, ветеранів війни, осіб з посттравматичними розладами та інших маломобільних груп населення. У зв’язку з цим питання формування безбар’єрного простору, доступності публічних послуг, працевлаштування та соціальної інтеграції набувають особливої державної ваги. Проаналізовано законодавчі та інституційні зміни у сфері інклюзивної політики, зокрема впровадження обов’язкових квот працевлаштування осіб з інвалідністю у юридичних організаціях та державних установах, розвиток системи інклюзивної державної служби, запровадження посад радників з питань інклюзії та безбар’єрності, а також створення нових механізмів електронного відбору кадрів до публічної служби. Окрему увагу приділено впровадженню принципів адаптованого робочого місця, цифрової доступності державних онлайн-послуг та розвитку електронного врядування як інструменту забезпечення рівного доступу громадян до адміністративних послуг. Розглянуто основні напрями реалізації інклюзивної державної політики, серед яких: забезпечення фізичної доступності будівель і споруд, розвиток безбар’єрної транспортної інфраструктури, впровадження цифрової доступності, розвиток інклюзивної освіти, підвищення рівня зайнятості осіб з ін…
subject: Статті
  topic: section
subject: інклюзивність
  topic: keywords
subject: безбар’єрність
  topic: keywords
subject: державна політика
  topic: keywords
subject: публічна адміністрація
  topic: keywords
subject: соціальна інтеграція
  topic: keywords
subject: доступність
  topic: keywords
subject: інфраструктура
  topic: keywords
subject: універсальний дизайн
  topic: keywords
subject: інклюзивна державна служба
  topic: keywords
subject: цифрова доступність
  topic: keywords
creator: Олег Лазор
creator: Володимир Байраківський
rights: Авторське право (c) 2026 Олег Лазор, Володимир Байраківський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-56-67

РЕІНЖИНІРИНГ ТА ОПТИМІЗАЦІЯ БІЗНЕС-ПРОЦЕСІВ ПІДПРИЄМСТВА В УМОВАХ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ
type: item
description: У статті досліджено теоретико-методологічні засади та практичні аспекти реінжинірингу й оптимізації бізнес-процесів підприємства в контексті цифрової трансформації. Обґрунтовано, що сучасні виклики глобалізації, посилення конкуренції та стрімкий розвиток технологій вимагають від підприємств переходу від локальних, фрагментарних покращень до фундаментального переосмислення діяльності на засадах процесного підходу. Уточнено сутність понять «бізнес-процес», «реінжиніринг бізнес-процесів» та «оптимізація», визначено їх ключові відмінності, що дозволяє розмежувати стратегії інкрементальних і радикальних змін. Систематизовано принципи реінжинірингу, зокрема горизонтальне та вертикальне стиснення процесів, децентралізацію відповідальності, інтеграцію робіт та орієнтацію на клієнта. Розглянуто еволюцію підходів до вдосконалення процесів: від класичного тейлоризму з його жорсткою ієрархією до сучасних концепцій (Lean, Six Sigma, X-інжиніринг), які акцентують увагу на створенні цінності та міжорганізаційній взаємодії. Особливу увагу приділено ролі цифрових технологій (ERP, BPM-системи, RPA, Big Data, AI) як ключового драйвера радикальних змін, що дозволяють не просто автоматизувати існуючі операції, а створювати принципово нові моделі ведення бізнесу. Запропоновано інтегрований підхід до вибору стратегії вдосконалення (інкрементальна оптимізація чи радикальний реінжиніринг) залежно від стадії життєвого циклу підприємства та факторів зовнішнього середовища. Розроблено авторську процедуру проведення реінжинірингу на засадах X-інжинірингу, яка включає аналіз зовнішніх і внутрішніх процесів, перепроектування та моніторинг результатів. Доведено, що успішна реалізація запропонованого підходу забезпечує підвищення операційної ефективності, скорочення витрат, зростання продуктивності та посилення конкурентних позицій підприємства в умовах цифрової економіки.
subject: Статті
  topic: section
subject: бізнес-процес
  topic: keywords
subject: реінжиніринг
  topic: keywords
subject: оптимізація
  topic: keywords
subject: цифрова трансформація
  topic: keywords
subject: процесний підхід
  topic: keywords
subject: BPMN
  topic: keywords
subject: X-інжиніринг
  topic: keywords
subject: ефективність підприємства
  topic: keywords
creator: Оксана Зелінська
rights: Авторське право (c) 2025 Зелінська О. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-12-26
publication date: 2025-12-26
starting page: 19
ending page: 30
doi: 10.31652/2786-6068-2025-6-19-30

МЕХАНІЗМИ ФОРМУВАННЯ ІМІДЖУ ОРГАНІВ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ В УМОВАХ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ ТА СУСПІЛЬНИХ ТРАНСФОРМАЦІЙ
type: item
description: Механізми формування іміджу публічних органів влади - це багатокомпонентна система, що об’єднує нормативно-правове регулювання, стратегічні комунікації та інструменти цифрової взаємодії, спрямовані на створення стійкого позитивного сприйняття державного органу. Це не лише набір інструментів впливу, а динамічний процес управління репутаційним капіталом, який забезпечує легітимізацію рішень влади та високий рівень суспільної довіри через прозорість, підзвітність та результативність державної політики. У статті досліджено особливості формування іміджу органів публічної влади в умовах суспільної невизначеності та трансформаційних процесів. Обґрунтовано, що в сучасних умовах ефективність функціонування державних інституцій значною мірою залежить від рівня довіри громадян, що робить позитивний імідж важливим стратегічним ресурсом публічного управління. Проаналізовано наукові підходи до визначення сутності поняття «імідж органів публічної влади» та розкрито основні фактори, які впливають на його формування, зокрема ефективність управлінських рішень, відкритість і прозорість діяльності, комунікаційну політику, професіоналізм публічних службовців і розвиток цифрових технологій. У роботі визначено ключові механізми формування іміджу органів публічної влади, серед яких інституційні, організаційні, інформаційно-комунікаційні та соціально-психологічні. Особливу увагу приділено ролі цифрової трансформації, електронного урядування, розвитку публічних комунікацій та використанню сучасних інформаційно-комунікаційних технологій у процесі взаємодії влади з громадськістю. Розглянуто основні проблеми, що стримують розвиток позитивного іміджу державних інституцій, зокрема недостатній рівень нормативно-правового забезпечення комунікаційної діяльності, обмеженість механізмів участі громадськості у прийнятті управлінських рішень та недостатню відкритість органів влади. На основі аналізу європейського досвіду комунікаційної політики окреслено ключові напрями підвищення ефективності формуванн…
subject: Статті
  topic: section
subject: імідж органів публічної влади
  topic: keywords
subject: публічне управління
  topic: keywords
subject: довіра громадян
  topic: keywords
subject: публічні комунікації
  topic: keywords
subject: цифровізація
  topic: keywords
subject: електронне урядування
  topic: keywords
subject: комунікаційна політика
  topic: keywords
subject: суспільна невизначеність
  topic: keywords
creator: Марина Назаренко
creator: Ольга Тодорова
creator: В’ячеслав Степанчук
rights: Авторське право (c) 2025 Назаренко М., Тодорова О., Степанчук В. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-11-24
publication date: 2025-11-24
starting page: 38
ending page: 51
doi: 10.31652/2786-6068-2025-5-38-51

МЕХАНІЗМИ ПУБЛІЧНО-ПРАВОВОГО АДМІНІСТРУВАННЯ ОСВІТНЬОЇ БЕЗБАР’ЄРНОСТІ У СФЕРІ ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ
type: item
description: У статті здійснено комплексний аналіз механізмів публічно-правового адміністрування освітньої безбар’єрності у сфері дошкільної освіти в умовах трансформації державної освітньої політики та імплементації міжнародних стандартів забезпечення прав людини. Обґрунтовано, що забезпечення доступності дошкільної освіти є складовою реалізації фундаментального права на освіту та одним із ключових напрямів державної політики у сфері інклюзії, що потребує системного нормативно-правового, інституційного та фінансового забезпечення. Проаналізовано національне законодавство України у сфері освіти, соціального захисту осіб з інвалідністю та створення безбар’єрного простору, а також міжнародні та європейські документи, що визначають стандарти доступності ранньої та дошкільної освіти, зокрема підходи систем Early Childhood Education and Care (ECEC) та практики розвитку інклюзивної дошкільної освіти у країнах Європейського Союзу. Встановлено, що сучасна модель публічно-правового адміністрування освітньої безбар’єрності характеризується багаторівневою регуляторною структурою, однак її практична реалізація у сфері дошкільної освіти залишається недостатньо ефективною через обмеженість ресурсів, нерівномірність фінансування та недостатню координацію між суб’єктами публічного управління. На основі результатів емпіричного дослідження, проведеного серед закладів дошкільної освіти України, виявлено системні проблеми ресурсного забезпечення інклюзивного освітнього середовища, що проявляються у нестачі спеціальних навчальних матеріалів, недостатній фізичній доступності будівель, дефіциті асистентів вихователя, психологічної підтримки та допоміжних засобів для дітей з особливими освітніми потребами. Доведено, що наявний розрив між нормативно закріпленими гарантіями права на освіту та фактичними можливостями їх реалізації свідчить про існування структурної невідповідності між функціями та ресурсами у системі публічного адміністрування. Обґрунтовано необхідність удосконалення механізмів публічно-п…
subject: Статті
  topic: section
subject: освітня безбар’єрність
  topic: keywords
subject: публічно-правове адміністрування
  topic: keywords
subject: дошкільна освіта
  topic: keywords
subject: інклюзивна освіта
  topic: keywords
subject: доступність освіти
  topic: keywords
subject: державна освітня політика
  topic: keywords
subject: інклюзивне середовище
  topic: keywords
subject: публічне управління
  topic: keywords
subject: право на освіту
  topic: keywords
creator: Наталя Ставнича
creator: Світлана Нагорняк
rights: Авторське право (c) 2025 Ставнича Н., Нагорняк С. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-11-24
publication date: 2025-11-24
starting page: 52
ending page: 64
doi: 10.31652/2786-6068-2025-5-52-64

ЕВОЛЮЦІЯ ТА СОЦІАЛЬНІ ФУНКЦІЇ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ В ДОБУ УКРАЇНСЬКОЇ РЕВОЛЮЦІЇ (1917 – 1920 РР.)
type: item
description: Статтю присвячено комплексному аналізу еволюції правових засад та практичної реалізації соціальних функцій органів місцевого самоврядування (земств, міських дум та інститутів-замінників) в добу Української революції 1917 – 1920 рр.. Актуальність теми зумовлена викликами сучасної реформи децентралізації в Україні, яка стикається зі схожою проблемою збереження балансу між розширенням прав громад та забезпеченням державної керованості в умовах воєнного стану. Наукова проблема полягає у фундаментальному розриві між теоріями державотворення та практикою суспільного виживання в екстремальних умовах. Досліджено, чому три послідовні українські уряди зазнали невдачі у спробі збудувати ефективну модель влади на місцях, не зумівши поєднати демократичну легітимність (виборність) та адміністративну дієвість (жорстку виконавчу вертикаль). Методологія ґрунтується на аналізі нормативно-правових актів та історіографічному підході, що фіксує перехід від загальнополітичних наративів до регіональних адміністративно-господарських досліджень. Проаналізовано три відмінні моделі управління. Центральна Рада впроваджувала демократичний ідеалізм, що призвів до інституційного дуалізму (призначені комісари проти виборних земств) і завершився колапсом керованості, трагічно зафіксованим у Конституції УНР. Гетьманат Павла Скоропадського став консервативною реакцією: він призупинив діяльність виборних органів, замінивши їх призначуваною вертикаллю старост, що спиралася на військову силу окупаційних військ. Пріоритетом стала не демократія, а ефективність збору продовольства. Директорія УНР, декларуючи відновлення демократії, в умовах тотальної війни вдалася до ще більш авторитарних методів, створивши мілітаризовану вертикаль комісарів. Це призвело до повного інституційного хаосу, багатовладдя та правового нігілізму. Особливу увагу приділено соціальним функціям місцевого самоврядування. Встановлено, що саме земства взяли на себе тягар життєзабезпечення громад. Вони успішно реалізовували політику укра…
subject: Статті
  topic: section
subject: Місцеве самоврядування
  topic: keywords
subject: публічне управління
  topic: keywords
subject: Українська революція 1917 – 1920 рр.
  topic: keywords
subject: Центральна Рада
  topic: keywords
subject: Гетьманат
  topic: keywords
subject: Директорія УНР
  topic: keywords
subject: земства
  topic: keywords
subject: соціальні функції
  topic: keywords
subject: адміністративна вертикаль
  topic: keywords
creator: Валерій Кононенко
creator: Ігор Кушко
rights: Авторське право (c) 2025 Кононенко В., Кушко І. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
date: 2025-11-24
publication date: 2025-11-24
starting page: 17
ending page: 25
doi: 10.31652/2786-6068-2025-5-17-25

ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ ПЕДАГОГІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ВИВЧЕННЯ ПРАВА У ВИЩІЙ ШКОЛІ
type: item
description: У статті досліджено особливості застосування педагогічних технологій вивчення права у вищій школі, адже педагогічна технологія функціонує і як наука, що досліджує найбільш раціональні шляхи навчання, і як система способів, принципів і регулятивів, що застосовуються у навчанні, і як реальний процес навчання. Вимоги сучасності ставлять перед юридичним вишем завдання сформувати не лише високоосвічену, але й здатну самостійно, творчо мислити, адаптуватися до умов існування особистість. Це вимагає змін у діяльності викладача юридичних дисциплін і, в першу чергу, потребує взаємодії зі студентами та процесами їх саморозвитку й самоорганізації. Розробляються нові та використовуються вже існуючі технології навчання, які адаптуються до конкретних умов та специфіки навчальних закладів. У зв’язку з цим розробляються й різні технології аналізу педагогічної діяльності, що стимулюють посилення самостійності студентів, передбачають розвиток процесів саморегуляції спільної діяльності викладача та студентів і сприяють підвищенню якості навчального процесу в цілому. Виходячи з того, що інститут педагогічних технологій є предметом широких наукових дискусій як в Україні, так і за кордоном, авторами досліджено етапи введення в науковий обіг поняття педагогічні технології та його зв'язок з методикою викладання права. Звернення до концептуальної еволюції теоретичних витоків педагогічних технологій дало можливість проаналізувати їх сутність та зміст, дослідити структурно-функціональні і предметно-технологічні характеристики найбільш витребуваних педагогічних технологій, які автори успішно реалізовують у своїй викладацькій практиці. Особлива увага приділена аналізу сучасного стану педагогічних технологій та проблемам, що виникають в процесі вивчення права, зроблено висновок, що ефективність навчального процесу залежить від багатьох чинників. Але незаперечним є те, що успіх у реалізації навіть найдосконаліших педагогічних систем та завдань, залежить від особистості викладача, його майстерност…
subject: Статті
  topic: section
subject: педагогічні технології
  topic: keywords
subject: модульне навчання
  topic: keywords
subject: блочно-тьюторська технологія
  topic: keywords
subject: метод аналізу казусів
  topic: keywords
subject: юридична клініка
  topic: keywords
subject: вуличне право
  topic: keywords
subject: штучний інтелект в освіті
  topic: keywords
creator: Олена Вальчук
creator: Тетяна Пилипенко
rights: Авторське право (c) 2024 Олена Вальчук
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 8
ending page: 16
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-6-14

ПРАВОВИЙ СТАТУС ВІЙСЬКОВОЗОБОВ’ЯЗАНОГО В УКРАЇНІ В УМОВАХ ПРАВОВОГО РЕЖИМУ ВОЄННОГО СТАНУ
type: item
description: У статті присвячена аналізу правового статусу військовозобов’язаних в Україні в умовах правового режиму воєнного стану. На основі чинного законодавства автором сформовано понятійний апарат дослідження, зокрема, надано визначення дефініцій «правовий режим воєнного стану», «військовозобов’язаний», «призовник», «військовослужбовець» тощо. Проведено ґрунтовне вивчення нормативно-правової бази, яка регулює питання мобілізаційної підготовки та проходження військової служби. Окрему увагу приділено також аналізу змін, внесених до Законів України «Про військовий обов’язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» після запровадження воєнного стану і оголошення загальної мобілізації в нашій державі. Досліджено вплив оновленого законодавства на правовий статус військовозобов’язаних та наголошено на пріоритетності забезпечення прав людини і громадянина навіть попри можливість їх обмеження згідно із чинними нормативно-правовими актами України. У роботі з’ясовано практичні аспекти застосування нових правових норм, а також виявлено прогалини, що потребують додаткового врегулювання. З урахуванням судової практики обґрунтовано необхідність створення прозорих і ефективних механізмів оскарження рішень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, підкреслено важливість вдосконалення мобілізаційного законодавства задля недопущення безпідставного обмеження та порушення прав військовозобов’язаних. На основі проведеного дослідження надано конкретні пропозиції щодо усунення виявлених колізій у регулюванні правового статусу військовозобов’язаних в Україні в умовах правового режиму воєнного стану. У статті закцентовано увагу на тому що оновлення мобілізаційного законодавства призвело до виникнення не лише цієї прогалини. Ще більше правових колізій з’явилося у зв’язку із прийняттям Постанови № 560, яка подекуди розходиться із нормами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливо щодо питання про надання грома…
subject: Статті
  topic: section
subject: військовозобов’язаний
  topic: keywords
subject: воєнний стан
  topic: keywords
subject: мобілізація
  topic: keywords
subject: правова допомога
  topic: keywords
subject: призов на військову службу
  topic: keywords
creator: Володимир Шлапак
rights: Авторське право (c) 2024 Володимир Шлапак
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 30
ending page: 38
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-28-35

ПОВНОВАЖЕННЯ ТА РЕФОРМУВАННЯ ВИЩОЇ РАДИ ПРАВОСУДДЯ ЯК ЕЛЕМЕНТУ ДЕРЖАВНОГО УПРАВЛІННЯ СИСТЕМОЮ ОРГАНІВ СУДОВОЇ ВЛАДИ УКРАЇНИ
type: item
description: Стаття присвячена вивченню особливостей формування складу та повноважень Вищої ради правосуддя у сфері організаційного забезпечення діяльності судів в Україні. Висвітлено питання реформування Вищої ради правосуддя як складової державного управління системою органів судової влади України. З цією метою проаналізовано положення Конституції України та спеціального Закону, який регламентує діяльність Вищої ради правосуддя, а також розглянуто основні функції та завдання Вищої ради правосуддя України. Досліджено питання відновлення роботи Вищої ради правосуддя у 2023 році, правовий статус даного державного органу в системі судової гілки влади. З’ясовано, що діяльність Вищої рада правосуддя є надзвичайно важливою в демократичній та правовій державі. Основними завданнями Вищої ради правосуддя є формування суддівського корпусу, звільнення суддів з посад, притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності за порушення ними положень Закону. В статті також запропоновано напрямки вдосконалення процедури добору кадрів до складу Вищої ради правосуддя. Обґрунтовано нагальну потребу реалізації з боку Вищої ради правосуддя принципу незалежності суддів при прийнятті ними судових рішень. Зазначено, що втручання у здійснення правосуддя чи безпосередній вплив на суддів в правовій та демократичній державі, якою себе позиціонує України є недопустимим у будь-який спосіб. Закцентовано увагу, що сьогодні в Україні залишається вкрай великою проблемою відсутність можливості апелювати щодо незаконності рішень Вищої ради правосуддя до вищестоящого органу в Україні і це створює можливості до неналежного розгляду скарг громадян, непрямим доказом чому є численні звернення до ЄСПЛ. Дані обставини в першу чергу знижують довіру до ВРП як надзвичайно важливого органу державного управління для організації якісно правосуддя. Було надано рекомендацію, що задля підвищення довіри населення до правосуддя в Україні, слід активізувати роботу Вищої ради правосуддя, в першу чергу, з метою очищення суддівського …
subject: Статті
  topic: section
subject: Вища рада правосуддя
  topic: keywords
subject: судова влада
  topic: keywords
subject: державне управління
  topic: keywords
subject: судова реформа
  topic: keywords
subject: суд
  topic: keywords
subject: організаційне забезпечення
  topic: keywords
subject: державна влада
  topic: keywords
subject: судочинство
  topic: keywords
creator: Андрій Піпко
rights: Авторське право (c) 2024 Андрій Піпко
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 17
ending page: 29
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-15-27

ДИНАМІКА ВАЛОВОГО ВНУТРІШНЬОГО ПРОДУКТУ УКРАЇНИ 2003-2023 РОКИ
type: item
description: У статті проведений аналіз важливих показників для підняття економіки країни, включаючи валовий внутрішній продукт, валовий продукт на душу населення для окреслення перспектив розвитку. Обраховано рівень економічної активності населення, якості життя, фінансового навантаження на працездатну особу, платоспроможний попит. Встановлено, зниження валового продукту, що супроводжується зменшенням надходжень до бюджету, зменшення купівельної спроможності громадян, відповідно і скороченням виробництва товарів та послуг, скорочення експорту. Досліджені показники негативно позначаються на експорті та імпорті, спостерігаємо динаміку зміщення даних не в найкращу сторону для розвитку країни, окреслили велику імпортозалежність. Також автори відзначають основні проблеми з якими стикнулася національна економіка у 2003-2023 роки, зіставили реальний та номінальний валовий внутрішній продукт. Конкретні напрямки галузевої структурної політики на наш погляд, варто сконцентрувати на розвитку технологій, створення робочих місць, ефективному використанні наявних природних ресурсів. Зазначено, що показники валового внутрішнього продукту має великий вплив на кожного в економічному середовищі країни. Зміни показника впливають на всі сфери: від власних фінансів до інвестиційної привабливості країни, можливості зростання потенційних робочих місць. Авторами визначено, що стрімке зростання імпорту починаючи з 2005 року, так імпорт у 2023 році перевищив рівень 2005 року на 14,47%, що значно ускладнює підняття економіки. Закцентовано увагу на тому, що зміни потрібно фокусувати на заходах інтенсифікації інвестицій та підвищення ефективності використання наявних фінансових, трудових та виробничих ресурсів. Для інтенсифікації державної економічної політики та обрання вектору розвитку економіки країни слід звернути увагу на виробничі потужності та нарощення виготовлення продукції з подальшою реалізацією на експорт.
subject: Статті
  topic: section
subject: внутрішній валовий продукт
  topic: keywords
subject: добробут
  topic: keywords
subject: зайнятість
  topic: keywords
subject: товари
  topic: keywords
subject: продукт
  topic: keywords
subject: населення
  topic: keywords
subject: економіка
  topic: keywords
subject: розвиток
  topic: keywords
creator: Олександр Климчук
creator: Оксана Самборська
rights: Авторське право (c) 2024 Олександр Климчук
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 49
ending page: 56
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-46-53

ҐЕНЕЗА ПОЛІТИЧНОЇ СЛУЖБИ: ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПРАВОВИЙ АСПЕКТ
type: item
description: Анотація. Здійснено спробу надати науково обґрунтовану характеристику процесу становлення політичної служби в Україні як складової публічної служби на основі дослідження ґенези, аналізу нормативно-правового забезпечення та теоретичних напрацювань, виокремлення структурних складових цієї служби та їх співвідношення з іншими видами. Дослідження проведено методами аналізу та синтезу, дедукції та індукції, порівняльного аналізу та ін.Зважаючи на відсутність законодавчого закріплення видів публічної служби, у наукових джерелах мають місце різні підходи. Проаналізовано внесок вітчизняних науковців у розвиток досліджень сутності та класифікацій публічної служби для визначення у ній місця політичної служби. Загалом сутність служби можна сформулювати виходячи з трьох аспектів: правового, інституційного (соціального) та функціонального, які сукупно формують сутнісну характеристику певного виду служби, демонструють особливості кожного з видів.Виокремлено основні риси цього інституту: особливості вступу, проходження та звільнення з політичної служби; наявність політичної відповідальності; цільове зайняття посад у державних структурах з метою формування та реалізації державної політики у всіх сферах; оплата праці з держбюджету. Акцентовано увагу на основних підвидах політичної служби, визначених законодавчо: служба на посаді Президента України; служба на посадах депутатів Верховної Ради України; служба на посадах членів Кабінету Міністрів України; служба на посадах першого заступника міністра та заступників міністра. Зосереджено увагу на інших посадах публічної служби, які за функціональною складовою можна зарахувати до категорії посад політичної служби. Визначено актуальні питання процесу становлення політичної служби як складової публічної: формування та закріплення у законодавстві вичерпного переліку політичних посад; нормативне закріплення специфіки статусу державних політичних службовців з урахуванням їх різновидів; визначенні основоположних засад політичної служби: сутніст…
subject: Статті
  topic: section
subject: публічна служба
  topic: keywords
subject: політична служба
  topic: keywords
subject: політичні службовці
  topic: keywords
subject: органи державного управління
  topic: keywords
subject: формування та реалізація державної політики
  topic: keywords
subject: цивільна служба
  topic: keywords
subject: нормативно-правове забезпечення
  topic: keywords
creator: Олег Лазор
creator: Оксана Лазор
creator: Ірина Юник
rights: Авторське право (c) 2024 Олег Лазор
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 57
ending page: 68
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-54-65

КОНЦЕПЦІЯ ЗМІН СУЧАСНОЇ ПАРАДИГМИ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ДЛЯ ПОВОЄННОЇ ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ
type: item
description: Значні суспільні зміни глобального масштабу, спричинені спочатку пандемією, а потім повномасштабним військовим вторгненням на територію України та зростанням збройних конфліктів у політично нестабільних регіонах планети, призвели до появи чіткого розуміння необхідності концептуального оновлення парадигми управління персоналом з урахуванням нових обставин. Це питання є особливо актуальним для українських підприємств, система управління персоналом яких вже третій рік поспіль функціонує в умовах воєнного стану та щоразу стикається з необхідністю долати нові та складні виклики. Досліджено погляди науковців і практиків щодо актуальних напрямів вдосконалення сучасної парадигми управління персоналом. Розглядаються такі ключові аспекти, як швидкі зміни на ринку праці, вплив технологічних інновацій і глобалізації на управління персоналом, а також необхідність адаптації підприємств до нових умов. Висвітлено концепції та стратегії управління персоналом, спрямовані на забезпечення конкурентоспроможності підприємств у новій економічній реальності. Проведено аналіз викликів сучасної парадигми управління персоналом підприємства та узагальнено їх спектр за групами конкурентних викликів ринку праці та внутрішніх кадрових викликів. У статті розглядаються основні виклики, з якими стикаються підприємства в Україні, такі як недостатня кваліфікація працівників, відсутність інноваційних підходів в управлінні персоналом, посилення конкуренції на ринку праці та нестабільність економічної ситуації. В будь-якому випадку, існуючий спектр досліджень означеної тематики не дає можливості відповісти на запитання щодо того, які саме виклики постали і ще постануть у перспективі перед системою управління персоналом підприємств в Україні воєнного та повоєнного часу, а також щодо того, наскільки діюча наукова парадигма відповідатиме тим викликам, чим і обумовлюється актуальність вивчення означених питань. Визначено склад ключових демографічних та кадрових змін в Україні як викликів сучасній парадигмі у…
subject: Статті
  topic: section
subject: персонал підприємства
  topic: keywords
subject: управління персоналом
  topic: keywords
subject: кадровий потенціал
  topic: keywords
subject: сучасна парадигма кадрового менеджменту
  topic: keywords
subject: сучасні виклики в управлінні персоналом
  topic: keywords
subject: кадри України воєнного часу
  topic: keywords
creator: Ольга Посвалюк
rights: Авторське право (c) 2024 Ольга Посвалюк
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 69
ending page: 76
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-66-73

МЕТОДОЛОГІЯ ДОСЛІДЖЕНЬ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
type: item
description: Анотація. Штучний інтелект (далі – ШІ) стрімко розвивається, впливаючи на різні сфери життя людини, що потребує його правового регулювання. Але перш за все, потрібно дослідити його правову природу, класифікацію та правові аспекти. В даній науковій статті проведений аналіз наукової літератури по заданій темі «Методологія досліджень штучного інтелекту», в результаті чого сформовані завдання, основа дослідження та висновки. В статті розглянуті суспільні відносини щодо становлення, використання, функціонування, застосування та розвитку ШІ в Україні. Вказано на особливості об'єкта, що безпосередньо досліджуються (пошук, фіксація, зберігання, аналіз, використання, еволюція ШІ). Дана тематика має багато складнощів, адже вимагає комплексного вивчення основ ШІ, зокрема функціональної природи та технічних характеристик. Методологія ШІ досліджується крізь призму його типів, видів та підходів досліджень. Вся класифікація, наведена в даній статті, зводиться до двох основних питань, які ми можемо поставити до початку дослідження: «Чи володіє ШІ якостями, характерними для людського інтелекту?» та «Чи здатний ШІ виконувати завдання, які зазвичай виконують люди?». В статті описане походження штучного інтелекту – від біологічного інтелекту людини. Тобто, вказується що ШІ це спроба імітації мозку на нейронів людини. Адже в основу функціонування штучного інтелекту, як об’єкту закладається здатність до навчання, узагальнення інформації, накопичення досвіду, адаптації до навколишніх умов. В статті проаналізовані типи ШІ: експертні системи, машинне навчання, обробка природної мови та розмовний ШІ, нейронні мережі та глибоке навчання, комп’ютерний зір. Також наведена класифікація ШІ за рівнем інтелекту: вузький, загальний, суперінтелект. Зроблені висновки, що не існує єдиного визначення ШІ, яке б охоплювало всі його риси та ознаки. Всі класифікації ШІ ґрунтується на різних критеріях, таких як рівень інтелекту, функціональні можливості, сфера застосування і їх кількість є потенційно необмеж…
subject: Статті
  topic: section
subject: штучний інтелект
  topic: keywords
subject: природа ШІ
  topic: keywords
subject: класифікація ШІ
  topic: keywords
subject: правове регулювання ШІ
  topic: keywords
subject: типи ШІ
  topic: keywords
creator: Єлизавета Тимошенко
rights: Авторське право (c) 2024 Єлизавета Тимошенко
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 85
ending page: 90
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-82-87

КОМУНІКАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ ЯК ІНСТРУМЕНТ СТАБІЛЬНОГО ДІАЛОГУ ТА ДОСЯГНЕННЯ ЦІЛЕЙ РОЗВИТКУ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ
type: item
description: У статті розглянуті поняття «комунікація», «комунікаційна культура в публічному управлінні» та «комунікаційні стратегії». Визначено основні функції комунікаційних стратегій, які спрямовані на підвищення якості комунікацій як всередині суб'єктів публічного управління, так і поза їх межами, а саме: визначення бачення організації, проведення діагностики та аналізу, планування використання ресурсів організації, вплив на громадськість, підвищення ефективності роботи організації. З’ясовано, що сьогодні відбувається трансформація підходів до комунікаційних процесів у публічному управлінні та перехід до нового етапу, основою якого є партнерські відносини, саме цим і зумовлено впровадження нових інструментів та налагодження механізмів взаємодії між органами влади і громадськістю. Розглянуто позитивний вітчизняний досвід реалізації комунікаційної стратегії на місцевому рівні на прикладі виконавчого комітету Мереф'янської міської ради. Зокрема, Мереф'янська міська рада впроваджує багато практик, що спрямовані на інформування та залучення громадян до участі у міських справах. Наприклад, вона робить акцент на вихованні молоді з активною громадянською позицією, з цією метою були запровадженні проєкт «Уроки з Мером», для більш старших громадян були розроблені: школа проєктного менеджменту, бюджет участі тощо. Авторами визначено, що ефективна комунікація має вирішальне значення у процесі формування прозорих та довгострокових відносин зі стейкхолдерами в публічному управлінні, а також розроблено структуру комунікаційних цілей. Обґрунтовано певні концептуальні моменти, що стосуються розробки комунікаційної стратегії в громаді. Зроблено висновок, що одним з найефективніших шляхів формування якісної комунікаційної системи, в процесі стратегування розвитку територіальної громади, є
subject: Статті
  topic: section
subject: Комунікація
  topic: keywords
subject: комункаційні стратегії
  topic: keywords
subject: територіальна громада
  topic: keywords
subject: розвиток
  topic: keywords
subject: вдосконалення
  topic: keywords
subject: публічне управління
  topic: keywords
creator: Ольга Тодорова
creator: Марина Назаренко
creator: Олена Лесик
rights: Авторське право (c) 2024 Ольга Тодорова
date: 2024-09-18
publication date: 2024-09-18
starting page: 91
ending page: 99
doi: 10.31652/2786-6068-2024-4-88-96

ТРАНСКОРДОННЕ СПІВРОБІТНИЦТВО: КЛЮЧОВІ АСПЕКТИ І ВИКЛИКИ ДЛЯ РОЗВИТКУ РЕГІОНІВ УКРАЇНИ
type: item
description: Дана стаття присвячена глибокому вивченню і аналізу транскордонного співробітництва регіонів України, сприймаючи його як важливий елемент сучасного регіонального розвитку. Починаючи з огляду історії та поточного стану транскордонної співпраці в Україні, стаття розкриває ключові виклики та можливості, з якими стикаються регіони, виокремлюючи їх в контексті глобальних тенденцій. Особлива увага приділяється вивченню прикладів успішного транскордонного співробітництва, зокрема аналізу діяльності Єврорегіону «Дністер». Цей регіональний альянс служить ілюстративним прикладом вдалих ініціатив та позитивного впливу на розвиток учасників. Стаття виокремлює висновки та рекомендації на основі отриманих результатів, направлені на подальше зміцнення транскордонного співробітництва в регіонах України. Її мета стимулювати обговорення та діалог щодо ефективних шляхів розвитку міжнародного співробітництва в контексті високодинамічного регіонального середовища. За допомогою аналізу різноманітних аспектів транскордонного взаємодії, стаття спрямована на вдосконалення стратегій співпраці та сприяння сталому розвитку регіонів.
subject: Статті
  topic: section
subject: транскордонне співробітництво
  topic: keywords
subject: регіональний розвиток
  topic: keywords
subject: Україна
  topic: keywords
subject: Єврорегіон «Дністер»
  topic: keywords
subject: виклики та можливості
  topic: keywords
subject: міжнародне партнерство
  topic: keywords
subject: сучасні тенденції
  topic: keywords
subject: інноваційні підходи
  topic: keywords
subject: співробітництво регіонів
  topic: keywords
subject: локальний розвиток
  topic: keywords
subject: глобальні виклики
  topic: keywords
subject: сталість розвитку
  topic: keywords
creator: Віталій Мережко
creator: Марина Назаренко
rights: Авторське право (c) 2024 Віталій Мережко
date: 2024-01-31
publication date: 2024-01-31
starting page: 60
ending page: 65
doi: 10.31652/2786-6068-2023-3-50-54

ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ АУТСОРСИНГ У ДЕРЖАВНОМУ УПРАВЛІННІ
type: item
description: Стаття присвячена дослідженню ключової тенденції, що являється новацією та інструментом у реалізації функцій сучасної держави становлення функціонального аутсорсингу. В сучасному світі глобальне управління провокує вертикальну синхронізацію правопорядків, унаслідок чого трансформується функціонування сучасної держави, в якій деякі функції не можуть бути однозначно атрибутовані державі чи наднаціональній структурі. Тому основна увага приділена процесу, в якому відбувається делегування функцій у формі функціонального аутсорсингу іншим суб'єктам, які в силу організаційних, технологічних та інших умов можуть реалізувати ту чи іншу функцію у більш ефективний спосіб. Держава усе більшою мірою починає конкурувати з недержавними суб'єктами у наданні багатьох послуг від медичного обслуговування і до оборони, які в свою чергу мають ресурси для більш ефективного та широкого спектру надання послуг. Дослідження проведено з урахуванням сучасних світових процесів в напрямку трансформація функціональної структури сучасної держави та застосуванню новаційних методів та інструментів у державному управлінні. Делегування функцій усе частіше розглядається як один з пріоритетних напрямів децентралізації держави, що виходить за рамки публічної сфери. Сучасні інформаційні технології, які дають змогу автоматизувати більшість управлінських дій, переорієнтовують функціонування держави на більш ефективні економічні моделі, зокрема аутсорсинг. Зазначено, що делегування функцій у сучасній державі здійснюється у двох формах: публічній та приватній і саме останню можна охарактеризувати через поняття аутсорсингу. У дослідженні зазначено, що світова тенденція функціональної деконцентрації та децентралізацї державності буде зберігатися і лише посилюватися, і згодом лишиться не так багато функцій, які держава здійснюватиме в монопольному режимі. Тому важливо ефективно впроваджувати інструменти функціонального аутсорсингу в державне управління уже сьогодні.
subject: Статті
  topic: section
subject: функціональний аутсорсинг
  topic: keywords
subject: IT аутсорсинг
  topic: keywords
subject: аутсорсер
  topic: keywords
subject: діджиталізація
  topic: keywords
subject: публічне та приватне делегування
  topic: keywords
subject: державне управління
  topic: keywords
creator: Марина Дзевелюк
rights: Авторське право (c) 2024 Марина Дзевелюк
date: 2024-01-31
publication date: 2024-01-31
starting page: 47
ending page: 54
doi: 10.31652/2786-6068-2023-3-38-44

ВЗАЄМОЗВ'ЯЗОК КОНСТИТУЦІЙНИХ ПРИНЦИПІВ ТА ЦІННОСТЕЙ БІОМЕДИЧНОЇ ЕТИКИ
type: item
description: У статті проаналізовано принципи, що регулюють використання нових біотехнологій у життєдіяльності людини. Відзначаються тенденції розвитку цих принципів, серед яких розширення системи принципів біоюриспруденції, вплив на їх формування принципів біоетики; активне використання їх у судовій практиці. Наразі під егідою Ради Європи розроблено комплекс міжнародно-правових та рекомендаційних актів, що регулюють сферу біоетики, а також пов'язаних з нею питань. Конвенція Ов'єдо є єдиним міжнародним юридично обов'язковим документом про захист прав людини у біомедичній галузі. З уваги на європейську систему захисту прав людини, у Конвенції закріплені такі ключові принципи, які стосуються права людини у сфері біомедицини: пріоритет людини, вільна та поінформована згода, захист права на повагу до приватного життя та право на інформацію. Зазначені положення корелюють з основною метою договору – гарантувати права та основні свободи кожного, зокрема недоторканність, а також забезпечувати захист гідності та індивідуальної цілісності людини у зв'язку із застосуванням досягнень біології та медицини. Відповідно до Конвенції Ов'єдо держави-члени зобов'язані захищати гідність і недоторканність кожної людини без будь-якої дискримінації. Особливу роль у сфері біоетики покликані відіграти міжнародно-правові договори та акти Ради Європи, які стимулюють держави до розробки відповідного внутрішньодержавного законодавства та інших правових заходів щодо захисту прав людини. Зазначено, що з огляду на розвиток медицини і залучення до біомедичних досліджень та маніпуляцій щораз більшої кількості людей особливу роль починають відігравати принципи, умовно кажучи, «пасивного» штибу, що передбачають екзистенційну турботу суспільства і медиків – лікарів і дослідників про дотримання етичних вимог щодо пацієнтів, які потрапляють у залежність від них. Особливу роль у зв'язку із цим відіграють принципи цілісності і вразливості, висунуті європейськими біоетиками. Ці принципи безпосередньо пов'язані з повагою…
subject: Статті
  topic: section
subject: права людини
  topic: keywords
subject: соматичні права
  topic: keywords
subject: принципи права
  topic: keywords
subject: біоетика
  topic: keywords
subject: біоюриспруденція
  topic: keywords
subject: біоправо
  topic: keywords
subject: біотехнології
  topic: keywords
subject: біомедицина
  topic: keywords
creator: Тетяна Тарасевич
rights: Авторське право (c) 2024 Тетяна Тарасевич
date: 2024-01-31
publication date: 2024-01-31
starting page: 31
ending page: 38
doi: 10.31652/2786-6068-2023-3-25-30

ЖИТЛОВІ ПРАВА СПАДКОЄМЦІВ ЧЕТВЕРТОЇ ЧЕРГИ
type: item
description: У статті з'ясовуються особливості правового статусу членів сім'ї спадкодавця – спадкоємців четвертої черги за законом. Відсутність легального визначення поняття «член сім'ї спадкодавця» і різні трактовки цього поняття у сімейному, житловому, трудовому праві створюють труднощі для такої категорії осіб при спадкуванні за законом. Зацікавлена особа повинна у судовому порядку довести фактичний склад, наявність якого дозволяє її вважати спадкоємцем четвертої черги за законом. На відміну від спадкоємців статус яких визначають свідоцтва про народження чи шлюб, що видані органами державної реєстрації і свідчать про наявність родинних чи шлюбних відносин, правове становище особи, визнаної членом сім'ї в судовому порядку не є остаточним і може змінитися. Рішення суду про визнання особи членом сім'ї спадкодавця може бути скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції. З'ясовуються проблеми, які виникають при скасуванні такого рішення, якщо квазі-спадкоємець продав нерухоме майно третій особі. Зауважено, що відсутність легального визначення поняття «член сім'ї спадкодавця» зумовлює необхідність доведення зацікавленою особою у судовому порядку фактичного складу, наявність якого дозволяє вважати її спадкоємцем четвертої черги за законом. На відміну від спадкоємців, статус яких визначають свідоцтва про народження чи шлюб, які видані органами державної реєстрації і свідчать про наявність родинних чи шлюбних відносин, правове становище особи, визнаної членом сім'ї в судовому порядку може змінитися, якщо таке рішення буде скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції. Обґрунтовується необхідність накладати заборону на відчуження нерухомого майна протягом певного часу, якщо це майно перейшло до спадкоємця четвертої черги. Така новела буде обмежувати власника у праві розпорядження нерухомим майном, проте сприятиме захисту як приватних, так і публічних інтересів після відкриття спадщини. Зокрема, захищатиме майнові права спадкоємців п'ятої черги чи органів місцевого самовряду…
subject: Статті
  topic: section
subject: спадкоємці за законом
  topic: keywords
subject: житлові права членів сім'ї спадкодавця
  topic: keywords
subject: відумерла спадщина
  topic: keywords
subject: органи місцевого самоврядування
  topic: keywords
creator: Юрій Заіка
rights: Авторське право (c) 2024 Юрій Заіка
date: 2024-01-31
publication date: 2024-01-31
starting page: 17
ending page: 22
doi: 10.31652/2786-6068-2023-3-12-17

СТАНОВЛЕННЯ СИСТЕМИ ДЕРЖАВНО-ГРОМАДСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ВИЩОЮ ОСВІТОЮ УКРАЇНИ ЗА НАЦІОНАЛЬНИМ ЗАКОНОДАВСТВОМ
type: item
description: У статті проаналізовано етапи становлення державно-громадського управління у сфері освіти та поступового залучення інститутів громадянського суспільства до формуваннянової моделі управління вищою освітою України. На основі аналізу основних нормативно- правових актів, які стосувалися сфери вищої освіти та освіти загалом, показано процес формування нової управлінської системи у сфері вищої школи, яка заснована на демократичних принципах функціонування. У роботі наголошено, що система державно-громадського управління та державно-громадського партнерства за законодавством України має базуватися на принципах пріоритету прав та свобод людини і громадянина, верховенства права, взаємної поваги та партнерства, репрезентативності органів громадського самоврядування, громадських об'єднань та інших інститутів громадянського суспільства тощо. У досліджені вказано, що структура управління вищою освітою формувалася відповідно до становлення нової системи публічної влади, де інститути громадянського суспільства стали не тільки новими суб'єктами вироблення публічної політики, а необхідним елементом управлінської системи демократичної країни. Автором вказано, що система державно-громадського управління, яка була проголошена Державною національною програмою «Освіта» («Україна XXI століття») у 1993 р. пройшла довгий та складний шлях становлення, а органи державної влади, які формували та втілювали державну політику у сфері вищої освіти, перебували та й до цього часу перебувають на етапі пошуку оптимальної управлінської моделі.
subject: Статті
  topic: section
subject: Україна
  topic: keywords
subject: державно-громадське управління
  topic: keywords
subject: державно-громадське партнерство
  topic: keywords
subject: громадське самоврядування
  topic: keywords
subject: інститути громадянського суспільства
  topic: keywords
creator: Дмитро Юськов
rights: Авторське право (c) 2022 Дмитро Юськов
date: 2022-12-08
publication date: 2022-12-08
starting page: 68
ending page: 74
doi: 10.31652/2786-6068-2022-2-68-74

КОНТРОЛЬ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ІНСТИТУЦІЙ У ПИТАННЯХ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА НЕПОРУШНОСТІ ПРАВ ДИТИНИ
type: item
description: У статті проведено аналіз існуючих європейських інституцій та механізмів міжнародного захисту прав дитини. Проаналізовано загальнодоступну інформацію, статистичні данні, офіційні веб-сторінки та актуальне вітчизняне та зарубіжне законодавство щодо правового регулювання захисту, забезпечення та непорушності прав неповнолітніх осіб, як одного з найбільш важливих напрямів для створення безпечного, цивілізованого і здорового суспільства. Вивчено основні аспекти діяльності Європейського Суду з прав людини. У роботі підкреслено важливість захисту прав дитини, як однієї з найменш захищених категорій населення, чиє життя напряму залежить від дорослих, які створюють світ та умови, в яких зростатиме та виховуватиметься особистість, що будуватиме майбутнє. Автори вважають, що тема статті є особливо актуальною для осіб, чия діяльність безпосередньо пов'язана з дітьми, викладачів, вчителів, соціальних працівників тощо, а також для загального розуміння дієвих інструментів захисту прав дитини на прикладі міжнародного досвіду. Наголошують, що національне законодавство потребує доопрацювання та створення більш ефективних практичних механізмів у досліджуваній сфері. Авторами розглянуто базові міжнародні механізми права, що забезпечують права неповнолітніх, а саме: Дитячий фонд ООН, Комітет ООН по правам дитини, Всесвітня організація охорони здоров'я, Організація Об'єднаних Націй з питань науки, освіти і культури, а також інші вагомі міжнародні інституції. Для кращого розуміння даних механізмів в статті було деталізовано окремі інституції такі як Рада Європи, Європейська фундація прав людини, Всесвітня асоціація «Школа – територія миру», Європейський культурний фонд, ЮНІСЕФ – Великобританія, Фонд порятунку дітей. Зазначено, вивчення досвіду інших держав дозволяє розширювати кругозір та сприяти утворенню прогресивних засобів, як стосовно захисту та непорушності прав неповнолітніх, так і стосовно інших важливих питань.
subject: Статті
  topic: section
subject: захист прав дитини
  topic: keywords
subject: Європейський Суд з прав людини
  topic: keywords
subject: європейські інституції захисту
  topic: keywords
subject: права неповнолітніх
  topic: keywords
subject: Стратегія ЄС із захисту прав дитини
  topic: keywords
creator: Вікторія Горбонос
creator: Тетяна Кронівець
rights: Авторське право (c) 2024 Вікторія Горбонос
date: 2024-01-31
publication date: 2024-01-31
starting page: 7
ending page: 15
doi: 10.31652/2786-6068-2023-3-5-11

СВІТОВІ ПРОЦЕСИ ФОРМУВАННЯ УРЯДОВОЇ ПОЛІТИКИ В ГАЛУЗІ ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ: ТЕНДЕНЦІЇ В УКРАЇНІ
type: item
description: У статті проаналізовано нормативно-правові заходи формування державної політики щодо розв'язання проблем, пов'язаних із виникненням енергетичних криз у розвинутих країнах світу. Визначено, що для подолання нестачі паливно-енергетичних ресурсів вирішальний внесок зробили не нарощування їх видобутку, а конкретні урядові заходи із здійснення процесів регулювання у галузі енергозбереження. Процес ефективного проведення енергозбереження необхідно здійснювати за умов розвинутої ринкової економіки, формування власного національного повноструктурного та цілісного паливно- енергетичного комплексу (споживання як невідновлюваних, так і відновлюваних джерел енергії). Встановлено, що кожна країна знаходиться на різному етапі розвитку та має різні можливості реалізації енергозберігаючої політики залежно від індивідуального рівня науково- технічного та економічного піднесення. Для України формулювання зазначеної проблеми набуває смислового навантаження в площині ефективного видобування та ощадливого використання різних видів паливно-енергетичних ресурсів. У результаті проведення дієвих енергозберігаючих заходів відбувається процес ефективного використання паливно- енергетичних ресурсів, що зумовлюється зменшенням дійсного попиту на них, який буде скорочуватись унаслідок зміни політики ціноутворення, державного регулювання, техніко- технологічних змін та інших факторів.
subject: Статті
  topic: section
subject: державне управління
  topic: keywords
subject: енергетична політика
  topic: keywords
subject: нормативно-правова база
  topic: keywords
subject: енергозбереження
  topic: keywords
subject: енергоефективність
  topic: keywords
subject: енергетична незалежність
  topic: keywords
subject: відновлювані енергетичні ресурси
  topic: keywords
creator: Олександр Климчук
creator: Олександр Яременко
rights: Авторське право (c) 2022 Олександр Климчук
date: 2022-12-08
publication date: 2022-12-08
starting page: 28
ending page: 35
doi: 10.31652/2786-6068-2022-2-28-35

Україна, територіальна громада, об’єднана територіальна громада, місцеве самоврядування, європейський досвід, децентралізація
type: item
description: У статті здійснено порівняльний аналіз європейського та вітчизняного підходу до політики добровільного об’єднання територіальних громад. Автором проведено дослідження ключових напрямків реформування системи місцевого самоврядування в Україні та європейських країнах. У роботі охарактеризовано динаміку формування територіальних громад, основні поняття, принципи та умови добровільного об’єднання територіальних громад. Охарактеризовано вітчизняне нормативно-правове забезпечення відносин, що виникають у процесі формування спроможних громад. У роботі проведено аналіз загальних аспектів реформи децентралізації на прикладі країн-членів Європейського Союзу. Вивчався переважно практичний досвід у проведені реформ колишніх постсоціалістичних країн. Автором зазначено, що використання європейського досвіду реформування місцевих органів публічної влади слугую гарним підґрунтям для проведення реформи децентралізації в Україні та досягти ефективних змін у системі управління, фінансування, модернізації невеликих громад України. У роботі зазначено, що реформа децентралізації вже зараз призвела до помітних змін в українському суспільстві, в органах державного управління, а також у системі місцевого самоврядування. З часу ухвалення Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні у 2014 р. була створена законодавча база для проведення широкомасштабної реформи місцевого самоврядування та був напрацьований практичний досвід. Автором вказано, що політика добровільного об’єднання територіальних громад має врахувати й існуючий історичний досвід проведення подібних реформ. Аналіз вітчизняного та європейського досвіду реформування місцевого самоврядування та формування дієздатних громад показує, що політика на укрупнення територіальних громад є одним із важливих шляхів до створення ефективної системи місцевого самоврядування. Державна політика України у сфері місцевого самоврядування базується на інтересах мешканців територіальних громад, вона пере…
subject: Трибуна молодого вченого
  topic: section
subject: Ukraine, territorial community, united territorial community, local self- government, European experience, decentralization
  topic: keywords
creator: Віра Бень
rights: Авторське право (c) 2021 Vira Ben https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
date: 2021-12-13
publication date: 2021-12-13
starting page: 80
ending page: 85
doi: 10.31652/2786-6068-2021-1-80-85

Деякі питання публічного адміністрування планування використання земель в Україні та в деяких провідних країнах світу
type: item
description: У науковій статті на основі праць вітчизняних вчених, дослідників та сучасного законодавства проаналізовано актуальні питання публічного адміністрування планування використання земель. Наголошено на різних поглядах науковців щодо визначення поняття публічного адміністрування, вказано його співвідношення з терміном «державне управління» та виявлено недолік законодавства щодо відсутності розмежованості між ними. Авторами дослідження було проведено аналіз основних засад реалізації планування використання земель. Проаналізовано здійснення планування на різних рівнях діяльності суб’єктів публічного управління та зазначено форми й види здійснення планування в Україні. Акцентовано увагу на спеціальних органах влади, що здійснюють реалізацію планування як на державному, так і місцевому рівнях та проаналізовано основні їх завдання. Окрім цього, авторами дослідження було зосереджено увагу й на визначенні особливостей багатоманітних моделей планування використання земель у зарубіжних країнах, зокрема, в Сполучених штатах Америки, Республіці Польща, Канаді та Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії. На основі цього аналізу визначено спільні риси форм здійснення публічного адміністрування планування використання земель в провідних державах світу. З урахуванням усіх недоліків та внесенням доповнень, які є необхідними для забезпечення успішного здійснення повноважень щодо реалізації планування суб’єктами публічного управління, авторами статті виявлено найбільш вдалу та ефективну модель здійснення планування в Україні. З’ясовано, яку роль публічне адміністрування планування земель відіграє в сфері земельних відносин в Україні та в провідних країнах світу.
subject: Актуальні проблеми історії, теорії, практики публічного управління та адміністрування
  topic: section
subject: публічне адміністрування, планування, використання земель, Україна
  topic: keywords
creator: Олена Охотнікова
creator: Вікторія Дорош
rights: Авторське право (c) 2021 Олена Охотнікова, Viktoriia Dorosh https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
date: 2021-12-13
publication date: 2021-12-13
starting page: 74
ending page: 79
doi: 10.31652/2786-6068-2021-1-74-79

Участь інститутів громадянського суспільства в управлінні системою вищої освіти в США
type: item
description: У статті на основі широкого кола джерел та новітніх наукових досліджень здійснено аналіз участі інститутів громадянського суспільства в управлінні системою вищої освіти в США. Автором проаналізовано федеральне законодавство щодо вищої освіти та законодавство окремих штатів. У дослідженні сфокусовано увагу, як на загальній федеральній системі управління вищою освітою, так і на управлінській системі на рівні штату та вищого навчального закладу. На цих рівнях проаналізовано й участь, роль, форми взаємодії інститутів громадянського суспільства з органами управління в системі вищої освіти США. У роботі також вказано на загальні характеристики систем вищої освіти на рівні штатів. Визначено їх загальні риси та окремі відмінності. Автором зазначено, що однією з найголовніших рис у системі управління вищою освітою у США є те, що до цього часу загальна політика, нагляд і навіть акредитація закладу вищої освіти залишаються децентралізованими. Визначено, що інститути громадянського суспільства (організації, асоціації, фонди тощо) взаємодіють з керівними органами на усіх рівнях управління вищою освітою. Доведено, що федеральне законодавство щодо вищої освіти не містить норм стосовно загальної управлінської системи, а спрямовано переважно на фінансову грантову підтримку як студентів, так і вищих навчальних закладів. Системи управління вищої освіти штатів мають загалом подібну структуру, у якій законодавчі та виконавчі органи штату виконують переважно фінансову, планову та координаційну функції. Державні та приватні вищі навчальні заклади (коледжі та університети) функціонують на принципах широкої автономії. Обґрунтовано, що на університетському рівні, інститути громадянського суспільства також широко представленні. Їх представники можуть входити до правління (регентської ради, координаційної ради, ради опікунів тощо) та до сенатів університетів. На рівні управління вищим навчальним закладом важливу роль відіграє рада випускників. Вони нерідко є не тільки основними інвесторами вищ…
subject: Трибуна молодого вченого
  topic: section
subject: США, вища освіта, громадянське суспільство, інститути громадянського суспільства
  topic: keywords
creator: Дмитро Юськов
rights: Авторське право (c) 2021 Dmytro Yuskov https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
date: 2021-12-13
publication date: 2021-12-13
starting page: 92
ending page: 96
doi: 10.31652/2786-6068-2021-1-92-96